Александър Пушкин
Зимен път

Превод от руски: Любен Любенов, —

chitanka.info

Зимен път[0]

Ясната луна пробива

с рог вълнистата мъгла,

тъжна светлина разлива

върху тъжните поля.

В ширинето зимно, скучно

бързо тройката лети

и звънчето еднозвучно

уморително ехти.

С нещо родно ме облъхва

на коларя песента:

ту в сърдечна скръб заглъхва,

ту кипи от радост тя…

Нито огън, нито хижа,

сняг дълбок и тишина…

Само с верстите се нижат

стълбовете отстрана…

Скучно, тъжно… Утре, Нина,

ще те гледам до захлас

край пламтящата камина,

без да се нагледам аз.

Две стрелки от циферблата

полунощ ще известят,

близките ни ще отпратя —

няма да ни разделят.

Нина, тъжно е в полето,

дреме старецът пред мен,

еднозвучно е звънчето,

месецът е замъглен.

[0] Напечатано в „Московский Вестник“, 1828 г. №4. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.